Îi văd! Aici!
Afară, pe peretele nordic!
- Nu-i momentul potrivit. - Cum se simte?
- Încă e inconștient. - Și altceva? Spuneți-ne tot.
Are ambele picioare rupte, e-n stare de șoc și arsuri de gradul 3 și 4
- ... pe 40% din suprafața corpului. - Bine...
- Unde e soția lui, Sharon? - Revine imediat.
- S-a dus să-i anunțe pe copii. - Bine. Cinci minute.
- Domnule căpitan... - Doamnă, vom intra acolo, da?
Dr. Warnick, în sala de operații nr.2.
- Bravo, echipa unu. - Winnie, spune-ne cât e ceasul.
- Încă o oră și terminăm tura. - Ai comandat paste?
- Da, salată de paste. - Și două sticle de vin roșu de casă?
- Da. La voi știu, Ed, Sam. Raf, tu? - Eu aduc berea.
- Șefule? - Da?
Vii cu mine la rastel? Haide...
Vine și el, nu?
Da, o să-l sune șeful la 19.30, deci...
Sper că vine.
Morfină, nu? Ăsta-i semn bun.
Pentru picioare. Ai auzit și tu, are arsuri de gradul 3-4. Nervii sunt morți.
- Simon... - Dați paharele.
Aduceți niște pahare, băieți.
Poftim, Gordie.
Unul pentru tine...
- Bun, deci cum spunem, băieți? - În cinstea celor curajoși!
În cinstea celor curajoși.
Asta-i pentru tine, Gordie.
Mersi.
Cred că am fost ultima oară în actuala formație.
- Nu se știe. - Ba da.
Șeful s-a hotărât deja.
Iar dr. Toth i-a dat timp să se hotărască.
- Vorbim despre șefu'... - Nu mai are mult timp.
- Încă n-am vorbit despre asta. - Care din noi pleacă?
Poate eu. Sunt pregătit să conduc o echipă proprie.
Nu sunt posturi libere pentru șefi de echipe SRU.
M-a sunat tata.
Zicea că este un post în străinătate, dacă îl vreau.
Unde?
Contează?
- Vrei să-l accepți? - Nu vreau să-l accept.
- Căpitane? Ești bine? - Da, sunt bine.
Tu du-te la raport. O aștept pe Sharon, în caz că el își revine.
De ce nu te întorci tu la secție și rămân eu?
Ascultă, sunt bine, da? O să-mi iau o cafea.
Sunt bine.
- Sună-mă dacă ai nevoie de ceva. - Sigur.
- De cât timp facem picnicul ăsta? - De multă vreme.
- Îți amintești de ce l-am început? - Da, părea a fi o idee bună.
A fost ideea ta.
- Clark avea 9 ani, Dean cred că... - Dean n-a fost acolo, Eddie.
Nu, n-a fost, dar anul ăsta va veni.
- Știi că ei doi s-au împrietenit, nu? - Da.
Și tu vii.
Greg, știu că Toth ți-a dat o săptămână să vezi ce faci cu actele de suspendare
și că a venit momentul. Spune-mi că le-ai ars.
Nu-i așa de simplu, Eddie.
Alo! Alo! Soră!
Cheamă poliția!
Ești teafără?
E decizia mea, Eddie. O s-o iau în felul meu.
Greg, dacă te vei autosuspenda, știi ce se va întâmpla cu cariera ta?
- Nu mă gândesc acum la carieră. - Apel de urgență! Echiparea!
S-a tras la spitalul Sf. Patrick.
Să mergem. Jules, tu vii cu mine.
Două mașini au plecat de la locul faptei, cea a suspectului e verde, model vechi,
număr de înmatriculare parțial ATYX, merge către est.
A doua mașină e un jeep gri. Sora zice că e pompier, îl urmărește.
- Cine-i eroul? - De la divizia 3, secția 11.
Încă nu-i știm numele.
Se pare că unul din oamenii din echipa sa a fost atacat.
Eddie, noi mergem la spital să aflăm ce s-a întâmplat.
Recepționat. Sam, Spike și Raf merg cu mine.
- Cine a tras? - Un tip înalt, alb, cu șapcă de baseball.
- S-a strecurat în camera pacientului. - Cine-i pacientul?
Gordon Park, pompier la secția 11. Echipa era la datorie în Roncey Village.
A căzut două etaje și are arsuri grave.
- Sunt Beth Topp, de la pompieri. - Sergent Parker, SRU, Jules Callaghan.
Și apoi?
Simon, căpitanul lui Gordon, s-a dus să-și ia o cafea.
Când s-a întors, un tip îl strangula pe Gordon.
- S-au luptat și tipul a scos arma. - Iar Simon a fugit după el.
Da.
- Cine atacă un pompier pe patul de spital? - Probabil cel care a pus focul.
Ai auzit, Sam?
Recepționat. Polițiștii au depistat mașinile, se îndreaptă către sud.
Am plecat. Vino cu noi, ne pui la curent pe drum.
Sigur.
Spike! Raf!
- Știți incendiile din Parkdale? - Șase în ultima lună.
Asta doar luna trecută.
- Îl urmăresc pe tipul ăsta din martie. - Din martie?
Ticălosul se pricepe.
Mulți piromani vin să vadă focul, dar nu l-am prins până aseară.
L-a văzut Gord?
Era la etajul doi, lângă geam. Colegii l-au auzit strigând "E aici!"
Apoi s-a prăbușit podeaua și a dispărut.
- Te-ai dus la spital să afli cine era. - În speranța că își va reveni.
- Raf? - Nicio urmă.
Stai. În zona de nordvest.
Am plecat.
- Și Simon? - E căpitanul lor.
- Lui îi este cel mai greu. - Trebuie scos din misiune.
- Nu va fi ușor. Ticălosul ăla le ia viața. - Eddie!
- Spike! Raf! - Aici!
- Poliția! SRU! - Poliția! Aruncă arma!
SRU! La pământ! Culcat!
- Se trage! Avem un civil în pericol! - Ed, ne trebuie întăriri! Acum!
La o parte, Simon! Acum!
FLASHPOINT Sezonul 4 Episodul 18
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
- Aruncă arma! - Arunc-o!
Acum!
- Arunc-o! - Arunc-o!
Arunc-o!
Rămâi culcat, Simon!
- L-am prins! - L-am prins! Jules, vino cu mine!
- Te duc înapoi la mașină, căpitane. - Nu merg nicăieri.
Haide, ai avut o misiune grea ca naiba și n-ai dormit toată noaptea.
- Auzi, știi ce-a făcut ăla? - Da, știu.
Nu știi. L-ai văzut pe puștiul ăla?
L-ai văzut pe tatăl lui așteptându-l? Nu țin minte să te fi văzut acolo.
Ne-ai văzut când l-am scos pe fiul său, iar el nici nu știa că era băiatul lui?
Nici nu știa că e fiul lui.
Preferam să mor decât să mă uit în ochii lui,
dar n-am putut. L-am văzut cum și-a dat seama singur.
A trebuit să-l văd cum își dă seama singur.
Iar tu vrei să stau aici, în loc să sar la beregata jigodiei ăleia!
Asta vrei? Doamne...
Uită-te la mine.
Știu cum e.
Și eu am trecut prin asta.
- Știu cum e. - Nu, trebuie să merg la spital.
Cred că trebuie să mergi acasă, căpitane. Ai familie? Să sun la cineva?
- Nu. - Cineva din echipă?
Domnule sergent... e prietenul meu.
- Trebuie să-i fiu alături. - Sun pe cineva de la pompieri.
Nu, ascultă-mă. Totul s-a întâmplat în tura mea.
Ziceai că știi cum e.
Atunci înțelegi, nu-i așa, domnule sergent?
Înțelegi ce-ți spun?
Da.
Bine. Atunci lasă-mă să mă duc la spital.
Te rog!
Bine.
Ai celularul la tine?
- Da. - Ține-l la îndemână.
O să te sun, da? Hai.
Ai grijă să-mi aduci capul lui, bine?
Înăuntru.
Bine. Spike, Jules, dați-i drumul.
Raf, Sam, în spatele meu. Haide!
- Îmi fac griji pentru el. - A trecut prin multe în ultimele luni.
Se descurcă el și azi.
Șefule, l-am prins.
Aici.
- Dacă intrăm în forță, va trage. - Aș zice să spargem geamul, să-l trosnim.
- Dar la ce hobby are... - Cine știe ce are acolo.
- Poate sări în aer toată barca. - Da.
Trebuie să-l convingem să iasă.
Bine, Sam, Raf, mergeți în spate.
- Jules, am nevoie de tine. - Verific numărul să aflu cui îi aparține.
Piromanul a stârnit 24 de incendii din martie încoace.
E greu de prins.
La început, am crezut că sunt incendii întâmplătoare, n-aveau un tipar anume.
- Ce căutați de obicei? - Unelte și metode comune
sau profil similar al victimelor.
- Dar tipul ăsta era mereu vraiște. - Mașina e a lui Andrew Hammond.
Andrew Hammond! Mă numesc Ed Lane, sunt de la Unitatea de Răspuns Strategic.
- Îl țin în vizor. - Nimeni nu trebuie să fie rănit azi!
Andrew, vreau să deschizi încet ușa și să arunci arma.
Sam, va trebui să mă acoperi.
- Recepționat. - Raf, am o idee.
Am pus pe hartă toate incendiile din Parkdale.
Erau plasate la întâmplare, pe o rază de trei cvartale.
- Să nu vă dați seama unde locuiește? - Exact.
- Băieți, mie nu-mi sună așa. - Ce vrei să spui, Spike?
Andrew a terminat nouă clase, n-a prea fost angajat.
A tot umblat prin pușcarii. Infracțiunile lui nu prea sunt sofisticate.
- N-are antecedente de piroman. - Atunci cum se face că un tip ca el
le ia fața anchetatorilor în 24 de incendii?
Da, piromanii lucrează de obicei singuri. Crezi că are un complice?
- Se întâmplă, deși nu prea des. - Cineva care se pricepe la incendii,
la profilul geografic, la catalizatori... cineva din domeniu.
Un pompier.
Îmi pare rău să te întreb asta, dar verificăm orice posibilitate.
Nu se poate să fie unul din noi!
Acum și-a revenit. A întrebat de tine.
- Bine. - E căpitanul lui.
Bună, Gord. Sunt aici.
Sunt aici, amice.
- Bună. - Salut.
Cum te simți? Ar trebui să te vezi cum arăți...
Cred că ai cam încurcat-o de data asta.
- Ei nu știau că-i ascultam. - Ce vrei să spui?
Îmi voi pierde ambele picioare, mâna...
Am nevoie de grefe de piele pe 40% din suprafața corpului.
Toată viața voi trăi doar cu calmante.
Și toată viața ei, Sharon va îngriji o halcă de carne.
Gord, ascultă-mă. O să trecem și prin asta, bine? Promit!
Amândoi.
I-am văzut pe piromani.
Erau doi.
Pe unul din ei îl cunoaștem. O să-ți spun cine e.
- Simon, promite-mi... - Îți promit orice, doar spune!
Vreau să ai grijă ca Sharon să-și vadă mai departe de viață.
Iar pe Tim și Ricky...
vreau să-i faci să creadă că am murit la datorie.
- Ce tot spui, Gordon? - Tu ești singurul la care pot apela.
Nu pot face asta, Gordon. Nu pot...
Te rog...
Te rog!
Ajută-mă.
Mai ai o șansă!
Ieși din barca aia cu demnitate și stimă față de tine.
- Îți acord zece secunde! - Încearcă! O să te iau cu mine!
Sau procedăm altfel și vei ieși afară pe coate și genunchi.
Unu...
Doi...
- Nu-mi spui tu mie ce să fac, porcule! - Bine, zece.
Piromanii în serie încep de tineri, nu?
Da, dacă îi motivează senzațiile tari sau înclinația spre vandalism.
Spike, verifică și cazierul de minor al lui Andrew.
- Poate a avut partener la infracțiuni. - Sun la Simon, poate și-a revenit Gord.
Culcat!
Mâinile la spate! Șefule, suspectul e arestat.
Simon nu răspunde. I-am zis să-și țină telefonul la îndemână!
Beth, l-am prins pe tipul ăsta.
Mai bine du-te la spital și vezi ce fac Simon și Gord.
Bine.
Nu știu, nu trebuia să-l las să plece. Nu în halul în care era.
Șefule, ai luat decizia corectă. Dacă-și revine, Gord vrea să vadă un amic.
E-n regulă.
Ce vești ai?
Gord... l-am pierdut.
La naiba!
- Nu și-a mai revenit? - Ba da. Am vorbit cu el.
S-a terminat, l-au prins pe făptaș, nu?
Erau doi făptași.
Și nu, nu se va termina niciodată.
- Simon... vino aici, amice. - Nu, nu mai am ce discuta.
Vreau să fiu lăsat în pace.
Lăsați-mă în pace.
- Ești gata să vorbești? - Vrei niște oxigen?
Îți vom da oxigen, dar spune-ne cine ți-e partenerul.
- L-am prins! - Asta nu dovedește nimic!
- E un butoi cu pulbere acolo. - Rezerva de catalizator.
Și-ar putea deschide un magazin, mai ales dacă vinde și cópii din astea.
O ținea ascunsă sub sobă.
Capitolul nouă se referă la anchetele privind piromanii în serie.
Ce vești ai, Beth?
Poftim? Sufocat?
Soția lui Gordie crede că a murit din cauza rănilor.
Deocamdată, o lăsăm așa.
- Dar medicul ți-a spus altceva? - Gordie era treaz când l-a vizitat Simon.
Au fost auziți vorbind.
După plecarea lui Simon, Gordie n-a mai respirat.
N-a mai avut oxigen, deși tubul funcționa.
Crezi că a umblat Simon la el?
Se pare că s-a folosit o pernă.
A fost o crimă din milă.
Șefule, ascultă ceva!
Rămâi la telefon, Beth. Te comut pe intercom.
Am găsit cazierul de minor al lui Andrew.
Tata violent, alcoolic, mama decedată.
Mediul perfect pentru un piroman.
Un băiat furios, neputincios, nesupravegheat...
- Căutând să se răzbune. - A început de mic.
La 8 ani a dat foc gunoaielor, apoi un incendiu la școală...
Toate înainte să facă 18 ani.
Toate corespund profilului piromanului amator de senzații tari, ca și fratele lui.
Fratele lui?
Da, lucrau în echipă. Andrew și Robert Hammond.
Robert Hammond. Robbie? N-am făcut niciodată legătura.
- Cine-i Robbie? - Paznicul de la secția 11.
- De acolo a luat manualul. - Hai să le spunem că suntem pe drum.
- Beth, ești apropiată de Simon? - El m-a îndrumat de la început.
Ne întâlnim la secție. Ne informezi pe drum.
- Îl sun pe Simon. - Ce crezi, șefule?
Dacă Gord i-a spus lui Simon cine e celălalt incendiator...
Să nu scoți un sunet.
Ți-a spus despre mine înainte să moară, nu-i așa?
Uite ce se va întâmpla. Nu gândești cum trebuie, nu mai suporți.
Ai să te urci acolo și ai să sari.
Mișcă!
Asta e pentru Gord.
Beth, poți să ne spui ceva despre viața lui Simon?
Nu prea multe. Știu doar că e mult timp
de când soția și copiii lui ni s-au alăturat la un meci.
Deci ce se întâmplă cu Simon e mai mult decât incendiul de luna trecută.
Mi-a spus odată că e un fel de hartă a lui pentru oraș.
Nu sunt străzi sau monumente, e zebra pe care copilul
a fost prins sub roțile unei mașini. Sunt săritorii, infarctele, accidentele,
podurile, aleile. Oriunde privește...
e cineva pe care nu l-a putut ajuta.
Dacă nu e familia lui, spre cine se întoarce?
- Echipa lui? - El suportă toate greutățile lor
de parc-ar fi războiul lui. E exigent cu el însuși.
- Cum așa? - Indiferent câte lucruri face bine...
Nu ține minte decât pe cele pe care le-a greșit.
Mulțumesc, Beth. Te simți bine, șefule?
- Pete! - Salut, căpitane.
Treci acolo! Pornește programul patru pentru casa în flăcări.
- Să pornească peste zece minute. - Căpitane, ce e asta?
L-am prins. Gunoiul era chiar sub ochii noștri!
- Gura! - Simon...
- Programul patru! Fă-o! - Bine.
Zece minute.
- L-am pornit. - Pleacă! Hai, du-te!
Cred că el era.
Îl ține pe Robert sub amenințarea armei.
- A spus ce planuri are? - A spus că vrea programul patru.
Exercițiul de antrenament.
S-a baricadat înăuntru și nu lasă pe nimeni să se apropie.
Du-mă la punctul de control.
Cum funcționează casa?
Se crează o secvență de ardere pe computer. Foc în bucătărie, dormitor, subsol.
Focul se împrăștie conform unui model stabilit.
- Voi controlați focul. - E propan dus în fiecare cameră.
Nivele, coordonare, mișcare, setate de computer.
- Putem vorbi cu el? - Există un sistem. Vă aduc o stație.
- Gabe. - Vino cu mine.
- Cum era când l-ai văzut la spital? - Spike, ce vezi?
Simon a pornit un program care va aprinde focul în casă în cinci minute.
Începe din subsol și ajunge la mansardă în 15 minute.
A închis toate ferestrele. Numai căldura din interior...
Nu au echipament de protecție, nu au rezerve de aer.
- Programul poate fi anulat? - Nu de aici.
A distrus tastatura, deci nu pot vorbi cu computerul.
Hard drive-ul e tot aici, dar porturile sunt distruse.
- Aveți recepție fără fir? - Nu.
Și dacă deconectăm computerul? Va opri secvența de ardere?
- Trebuie să folosești butonul de urgență. - Și ăsta este...
... a fost butonul de urgență.
- Trebuie să existe o rezervă. - Există... în casă.
- Acum depinde de Simon. - Vrea să-l facă să simtă pe pielea lui.
Dar el n-are strategie de ieșire.
Când a ajuns aici, Simon era foarte supărat, a zis c-a terminat cu vorba.
Barry a spus că nu e prima oară.
Simon se învinovățește pentru băiețelul care a murit în incendiu.
- Are toate motivele să vrea să-l rănească. - Seamănă cu o intenție de sinucidere.
L-am lăsat să plece. L-am avut acolo cu mine.
Am văzut semnele și l-am lăsat să plece.
Greg, aici e vorba de Simon.
Trebuie să-l facem să apese butonul de urgență înainte să înceapă focul.
Uite stația. El ne aude,
dar să-l facem pe Simon să deschidă intercomunicația să-l auzim și noi.
Avem trei minute.
Șefule.
- Preia conducerea, Ed. - Ce tot spui?
Preia tu. E mai bine în mâinile tale.
Nu. Tu ai o legătură cu el, trebuie să te audă vorbind.
Am luat astăzi o decizie greșită, nu mai pot lua încă una.
Dacă vorbesc cu el, îl pierd, Eddie. E mai în siguranță cu tine.
Eu am terminat.
- Băieți, s-a întâmplat? - Cred că sergentul a luat decizia.
Vin la voi.
Mă ocup eu. Vorbesc eu cu el. Jules, preiei.
- Preiau discuția. - Eu strategia.
Trebuie să fie o intrare. Raf, Barry...
Poți să chemi un echipaj medical?
Simon, sunt Jules Callaghan, echipa unu. Cum te descurci?
- Toate ferestrele sunt din oțel? - Au încuiat pe dinăuntru?
- Complet. - Vom arunca balamalele în aer.
Nu, uneltele noastre sunt mai bune. Unelte de descarcerare.
- Are armă, noi te acoperim. - Simon, știu că mă auzi.
Vreau să deschizi intercomul să te auzim și noi.
Simon, vreau să vii acum afară.
Secvența de ardere e pe cale să înceapă în câteva secunde.
De ce?! Ai văzut cum ne-am întors de la incendiile acelea.
Ai văzut ce ne-au făcut.
Simon, răspunde-mi, te rog. Vreau să-ți aud vocea.
- Înapoi! - Ajutați-mă!
- Taci! - Ajutați-mă!
Opriți-vă imediat sau el moare!
- Barry... - Imediat!
Retrage.
Ce faci? "Am terminat"? Așa se termină?
De asta ne antrenăm, Eddie.
Alegem omul cel mai potrivit pentru subiect și azi nu sunt eu.
- Acolo e un om care are nevoie de tine. - Nu de mine are nevoie.
Crezi că e momentul potrivit să pleci din echipă?
Fii serios. Această echipă este cel mai bun lucru,
e cea mai mare mândrie din viața mea.
Dar nu mai pot s-o fac, Eddie.
Pui viața acelui om în mâinile mele și el va muri!
Focul se aprinde, bărbații sunt înăuntru și el nu-i răspunde lui Jules.
Și de ce mai pierzi timpul aici?
Focul se întinde, ajunge la etajul doi.
- Cât de cald e acolo? - Nu au mult timp.
Trapa de la mansardă. Poți arunca balamalele în aer?
- Adu-mi o scară. Aranjez imediat. - Ferestrele crează o ecluză pneumatică.
- Le deschizi brusc, intră oxigenul și... - Gazele blocate explodează și mor amândoi.
Fără oxigen, fără ferestre și uși deschise?
Putem elibera presiunea aerului făcând găuri de ventilație?
- Nu avem timp. - Mai degrabă butonul de comandă.
Încerc.
Simon, ai trecut prin atât de multe cu echipa ta, nu poți renunța la tot acum.
Putem reduce cumva căldura de acolo?
- Cu niște furtunuri? - Echiparea.
Băieți!
Simon, știu că mă auzi. Deschide intercomul să te auzim și noi.
Greg, auzi și tu ce aud și eu.
Iar eu o aud pe Jules făcând totul cum trebuie și el nu răspunde.
- De tine are nevoie. - Sunt ultimul de care are nevoie.
- Trebuie să mă asculți! - Renunță, Eddie!
Ascultă-mă! El n-are nevoie de tine pentru că ești vreun geniu al milei.
Ci pentru că greșești, pentru că nu știi mereu ce faci,
pentru că faci greșeli ca și el.
Crezi că asta e vina ta? Bine.
Atunci e treaba ta să îndrepți situația. Și dacă e ultimul lucru pe care-l faci
ca membru al acestei echipe, atunci asta este.
Dar îi ești dator, la fel și nouă, Greg, așa că vino.
Hai, prietene. Să trecem la treabă!
Simon, vreau să apeși butonul de comandă.
Cum ți se pare până acum?
- Nici să nu te gândești! - Du-te dracului!
- Cum crezi că s-a simțit copilul? - Nu trebuia să fie acolo!
Era miezul nopții, unde ar fi trebuit să fie?!
Să-și fi verificat detectoarele de fum.
Simon, te rog să apeși butonul chiar acum.
Te simți puțin obosit? De ce nu te întinzi în dormitor?
Simon, ascultă.
Îi auzi? Urlând...
și țipând după ajutor? Auzi asta?
Prăjindu-se în propria piele?!
- Închide-l! - Spune-le că îți pare rău.
- Închide-l! - Simon, sunt Greg Parker.
Știu ce se întâmplă și sunt alături de tine.
Simon. Vom vorbi.
Simon, știu că mă auzi. Poți să deschizi intercomul, prietene?
Trebuie să-ți aud vocea. Haide, prietene.
Vreau să știu dacă ești bine acolo. Te rog, dacă forțăm o fereastră,
declanșăm un curent de aer. Numai tu poți opri ce se întâmplă.
Dacă apeși butonul, putem vorbi.
Parker, sunt aici.
Bun, nu știam dacă te-am pierdut.
N-am putut să las să se întâmple.
- Atunci când te lași purtat... - Nu, nu, nu poți să faci așa ceva!
- ...te simți responsabil. - Nu ai tu norocul ăsta!
Și tu ești un lider.
Nu adormi ca să-ți fie mai ușor, ticălosule!
Trezește-te! Trezește-te! Uită-te la mine! Uită-te la mine!
- Simon, ce se întâmplă? - Ridică-te!
Simon?
Vor răcori pereții să scadă temperatura. Ne mai câștigă puțin timp.
- Dar altceva nu prea putem face. - Beth, unde sunt acum?
- Trebuie să fie la mansardă. - Și e buton de urgență pe fiecare etaj?
- Exact. - Cât durează până ajunge focul sus?
Nu mult.
Simon, n-am venit să mă cert cu tine pentru omul dinăuntru... ce merită sau ce nu.
Dar trebuie să-ți spun că dacă el n-are dreptul să se joace cu viața altora,
nici noi n-avem. Nu e treaba noastră.
Am trecut deja linia aceea. Ce mai contează?
Amândoi trebuie să luăm decizii grele, poate unele greșite.
Avem o fracțiune de secundă să ne decidem și toată viața să le regretăm.
Știu ce s-a întâmplat la spital.
S-a dus. Gordie s-a dus.
Știu. A murit ca un erou. A murit făcându-și datoria, salvând vieți.
Da, dar viața lui s-a dus din vina mea!
Simon, știu ce s-a întâmplat și e complicat.
Iar deciziile... deciziile noastre nu sunt niciodată în alb și negru.
Nu pot să inversez ce-am făcut.
Știu, știu. Niciunul dintre noi nu poate.
Și nu spun că a fost drept, dar spun că uneori
cele mai grele decizii ale noastre sunt în iubire
și... prietenie.
Să facem ceea ce credem noi că e mai bine.
Și aș vrea să vorbesc cu tine despre asta.
Aș vrea să vii afară să putem vorbi.
Nu mai avem timp. Focul e în mansardă.
- Cât e programat să ardă? - Nu contează. Nu-i poți supraviețui.
Putem face o extracție prin trapă?
Dacă o deschizi, va intra oxigen. Să te aștepți la o minge de foc.
- Nu putem să stăm și să privim. - Nu putem intra până nu se stinge focul,
iar el e singurul care îl poate opri.
Șefule, poți s-o faci.
Simon, îți amintești ce ți-am spus la șantierul naval?
Am spus că știu.
Da, știu. Știu cum e să ai viața altor oameni în mâinile tale.
Știu cât de greu este.
Și știu că durerea ta nu e din cauza lui Gordie,
nu e din cauza copilului scos din clădire.
E din cauza tuturor anilor,
a tuturor oamenilor, a tuturor vieților
pe care nu le-ai salvat atunci când ai făcut tot ce-ai putut.
Atunci când îți faci meseria și nu e de ajuns.
Și singura cale să ții coșmarurile departe este să bei...
Să bei sau să muncești mai mult...
sau... să-i respingi pe cei pe care-i iubești
pentru ca ei să nu intre în mintea ta
și să vadă tați distruși în timp ce tu le aduci fiii în brațe.
Nu, nu putem lăsa să se termine așa!
Nu putem. Trebuie să sperăm.
Trebuie să credem că avem de ales, că putem schimba lucrurile
și respinge zidurile, nu-i așa?
Nu-i așa?
Simon, ajută-mă și eu am să te ajut. O putem face împreuna.
Putem.
Dar pentru asta e nevoie să vii afară.
Te rog, Simon, te tog!
Ai reușit. A apăsat butonul.
- Bună. Ce faci? - Bine.
Nu-mi amintesc asta.
Ai venit doar o dată înainte să vă mutați.
Tata mi-a spus că mamei tale nu-i place toată chestia cu poliția, dar...
- Nu i-am spus. - Ce?
Tatălui meu. Vreau să fiu polițist.
- Nu, omule, nu vrei. - Ba da, omule, vreau.
Priviți cine-i aici. Uite cine a reușit.
Trebuie să răspund.
Înțeleg.
Da.
A fost șeful.
Asta-i tot? Așa vă... asta-i... tot?!
Dacă nu e evident, ei doi au fost autorizați de șef să rămână în echipa unu
indiferent de ceea ce decid să facă în timpul lor liber.
- Mulțumesc. - Nu, Sam, eu îți mulțumesc.
De obicei ne alegem colegii de echipă. Dar în cazul tău,
măreția ne-a fost impusă. Sunt mândru să te am aici.
N-aș vrea să fiu în altă parte.
Jules, ești mâna mea dreaptă.
Ești inima mea și mă înveți ceva în fiecare zi.
Raf... ai văzut cum poate fi munca, nu?
Am văzut.
Înveți repede și vei face echipa și mai puternică.
Wordy, nu trece o zi fără să-mi fie dor de tine.
Și mie.
Spike...
"Te iubesc ca și cum ai fi băiatul meu."
Șefule...
Voi sunteți familia mea...
Mă duc eu.
Ce se petrece?
Am plecat de lângă echipă, Ed.
Am plecat de lângă tine și îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Prietene, fă și tu calculul. De câte ori ai fost alături de mine?
N-am altceva decât respect pentru tine, Greg.
Și nu trebuie să-mi ceri scuze pentru nimic.
N-am cuvinte pentru tine, prietene. N-am cuvinte pentru tine.
N-am cuvinte care să descrie ce-ai făcut pentru mine
și cine ești pentru mine.
Bun. Și cum stă treaba? Care e decizia ta?
Oricare ar fi, e în ordine.
- Ce-ai acolo, actele de suspendare? - Da.
Poftim, fă-o tu.
Ce vrei să spui?
Hai să păstrăm pacea!
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks www.addic7ed.com